debat+avortament

Debat aristotèlic sobre l'avortament. Expressa la teva opinió!


 * Anna Rodon**

El debat sobre l'avortament és un tema molt interessant i d'actualitat. Personalment, si ens basem en el principi aristotèlic d'acte i potència l'avortament és vist com un acte cruel ja que estem matant un futur ésser humà. Però podem considerar que fem mal a una persona quan l'avortament es produeix a les primeres setmanes de gestació? Aristòtil consideraria que sí ja que allò que en principi són només unes quantes cèl·lules (acte), en un futur serà una persona (potència). Si ens allunyem d'aquesta tesis el problema que se'ns presenta a continuació per tal de respondre aquesta qüestió és que no sabem quina és la frontera entre fetus i persona, és a dir, el moment en què podem considerar que el bebé és conscient i té una percepció de la realitat.

Tot i això, estic a favor de l'avortament ja que, tal i com va comentar la nostra companya Susana, crec que és millor que una noia de 16 anys embarassada avorti ja que no té recursos ni voluntat suficient per tal de criar i educar un nadó. O és que no voldrà sortir de festa cada cap de setmana i portar un ritme de vida corresponent a la seva edat? Com a conseqüència, són els pares de les joves els qui se n'han de fer càrrec. Crec que hem de ser conscients de les dificultats i de les conseqüències que comporta tenir un fill a la nostra edat. És sorprenent però saber que tot i la informació que rebem actualment els joves, els embarassos en menors han augmentat un 76%. D'aquestes joves, 423 van decantar-se per l'avortament. Tal i com he dit anteriorment, crec que l'opció més encertada és avortar. Cada cosa a la seva edat!

A continuació, trobareu un link on podreu llegir la notícia sobre l'augment dels embarassos. http://www.3cat24.cat/noticia/225232/altres/Els-embarassos-en-menors-de-15-anys-augmenten-un-76-en-cinc-anys


 * Oriol Benítez**

Com molt bé diu l'Anna, aquest és un tema d'actualitat però també un tema que pot donar molt de si, sinó penseu en el debat que varem tenir a classe. Penso que mai podrem arribar a tenir una resposta concreta dient si és o no és bo l'avortament, ja que tothom dóna la seva opinió i tothom aporta els seus arguments per demostrar a les altres persones que ell/a té raó.

Per una banda, estic d'acord amb l'Anna ja que l'avortament salva a molts joves de desgraciar-se la vida des de joves. Dic desgraciar-se perquè tenir un fill als 16 anys és una burrada ja que no tenim ni els coneixements ni la voluntat per tirar endavant un fill. Crec que moltes persones estan d'acord amb mi en que si qualsevol noia d'uns 16 anys tingues un fill, segur que aquest el cuidaria els pares d'aquesta ja que nosaltres sempre que tenim una complicació anem als pares.

D'altre banda, penso igual que Aristòtil ja que si avortem estem treien el dret de viure a un bebè, potser només és una cèl·lula, però el procés de creació d'una persona ja està en marxa.

A continuació teniu un vídeo d'una dona que va avortar per viure millor la vida i ara s’en penedeix http://www.youtube.com/watch?v=kytSJ419LRQ

 Tal i com està les coses en aquest segle no convé deixar-se portar per la idea dels cossos “en potencia”. Ningú es despreocupa per què la crisi econòmica en potència serà una crisi solucionada així com ningú ens donarà feina per què en potència som graduats universitaris amb experiència laboral. En el tema de l’avortament, crec que, fora dels casos de la gent que realment pensa que és un nadó i no li podem fer mal, (cosa que no és ja que aquest “conjuntet de cèl·lules” no ha de ser titllat de “nen”, “nadó” o “bebè” per una causa ben simple: encara li falten uns quants mesos per ser tot això!Hem d’anomenar les coses pel que són i això, amics, es diu FETUS o EMBRIÓ) la teoria aristotèlica de l’esser en potència ha estat utilitzada com a excusa per la majoria de sectors conservadors de la societat que opinen que un embaràs també pot ser un càstig per a les persones que han comès el gran pecat capital de tenir relacions sexuals extra matrimonials (si hi ha algú religiós que em disculpi ja que la meva intenció no és riure’m de l’ Església i la seva doctrina). I un nen no hauria de ser un càstig. I molt menys per una cosa que no en mereix de càstigs. Molta gent pot pensar que les relacions sexuals són una cosa obscena i bruta de la qual ens hem d’avergonyir. No podrien estar més allunyats de la veritat: una relació sexual consentida per ambdues parts, causada per desig o per amor, no és ni molt menys un gran pecat capital! I ara! Benvinguda sigui! Però com a humans tots cometem errors. I els errors són errors i res més. I si fas servir un preservatiu i se’t trenca i la pastilla del dia després no funciona, que has de fer-hi? I no només això, els errors es poden donar per falta de coneixement del tema (no tothom rep informació a casa i a la seva escola, hi ha ambients massa conservadors que no ho permeten això) i si no saps ni que és un preservatiu que has de fer-hi ? Tampoc és culpa teva. I si només tens 14 anys? O 13, o 12... personalment he sentit a parlar de noies...bé...nenes que amb 11 anys ja han mantingut relacions sexuals. I què, es mereixen un càstig diví per cometre un error? I el nen? I si la mare no té prous diners? I si ha estat víctima d’una violació? El cas es que per molt estúpids que puguem arribar a considerar als polítics, una mica més de coneixement de causa si que deuen tenir, i si no els metges que deuen haver col·laborat en la llei de l’avortament. Informació sobre l'avortament: Marc legal i Gestació 
 * Susana Castela **


 * Marc Herrera**

Des de el principi de “l’invent” de l'avortament, aquest està associat a considerar que des de la fecundació de l'òvul, ja estem en presència d'un ésser humà, d'un fill. Avortar llavors és matar, assassinar, no només una persona sinó un fill.

Personalment penso que tot i que l’avortament estigui considerat una manera de matar a un ésser humà en potència, també crec que a vegades l’avortament és la millor solució a futurs problemes per aquell futur nadó, ja que si la seva mare és una noia jove que per circumstancies que ella no ha volgut s’ha quedat embarassada, segurament aquell nen no tindrà una vida molt agradable perquè cap jove vol tenir problemes ni preocupacions i molt menys tindre que ocupar-se d’un fill que la major part de les vegades no és acceptat per la pròpia mare. Un altre problema que el nadó podria tenir, és néixer en una família que no té diners i que el més segur els seus propis pares no li podran donar tot el que un bebè necessita per sobreviure o tenir una vida mínimament agradable. En aquests casos extrems crec que tot i que l’avortament estigui considerat una forma de matar a futurs éssers humans ( en potència ), és la millor solució.


 * Toni Grau**

//Des del meu petit (però confortable) amagatall, vaig veure despuntar una llum per una escletxa. Hi havia un home calb amb una bata blanca i arrugada, amb taques de sang d'altres batalles. Apropava la seva calvície (“quin paio més lleig”, vaig pensar) i em mirava amb cara de satisfacció quan ja em tenia entre les seves mans. Vaig plorar. Sabia què m'esperava en aquest món.// I què més! Algú s'enrecorda del dia en que vam néixer? I de quan teníem pocs mesos o anys de vida? Encara no disposàvem de RAÓ, que és allò que diferencia l'ésser humà dels animals. Vam venir al món com a animals. Així doncs, per què matar un bebè s'hauria de considerar un assassinat mentre matem milions d'animals d'arreu del món diàriament? Amb això vull dir que estic a favor de l'avortament i gens d'acord amb el que deia en Marc Herrera: <>. Un embrió no es pot considerar un ésser humà encara, tot i que ho sigui en potència (com diria Aristòtil). No compleix els requisits d//'homo sapiens//. Això justificaria perquè comencem a comptar l'edat d'una persona a partir del dia en que “neix” i no a partir del dia en que és engendrada.


 * Sonia Roca**

Segons Aristòtil, quan naixem no sabem res (contra Plató), la nostra ment està en blanc. A mesura que els sentits es desperten, la ment s’ompla de percepcions, d’imatges, d’olors, paraules, que es guarden a la memoria, la qual ens permet acumular l’experiència a mesura que vivim. Quan respirem per primer cop, som vius, som al món, però encara no estem capacitats per acumular experiencies, ja que no som conscients de les persepcions que anem rebent, fins que els sentits no es desperten, passem molts dies amb instint de nadó, on només actuem com una criatura acavada de nèixer, la qual vol omplir la seva ment de coses noves. Es un periode on ens formem com a persones, aprenent, captant imatges i moviments. Avortar, es acavar amb una futura vida, és matar un èsser viu, com matar un gos acavat de néixer, però no matar a una persona humana, perquè encara no està formada com a tal. Així que dono suport al avortament en situacions extremes, però mai per desig.


 * Carles Folgarona**

 L’avortament és el ces de la vida d’un fetus. Si tenim en compte que ces de la vida és el mateix que mort, podem dir que l’avortament sí és un assassinat: al cap i a la fi estem acabant amb la vida d’un ésser viu. Per altra banda tampoc podem dir que es tracti d’un homicidi, ja que no podem parlar d’un ésser humà en tota regla, per dir-ho d’alguna manera. El que no podem fer és englobar tots els avortaments en una sola conclusió: tots els casos són diferents, és relatiu. Per exemple, quan una noia de 15, 16 anys (fiqueu l’edat que vulgueu, com si són 20 o 25, em refereixo a mares no preparades) la opció que solen triar al quedar embarassades és la d’avortar,i no crec que ningú pugui criticar-les per aquest motiu, ja que el més possible, si el tinguessin, seria que aquest fill arruïnés la vida de la mare, del nadó, del pare, família, etc. També ha anomenat algun company, tant aquí com en el debat que vam tenir a classe, els casos de violacions. Aquests són casos en què la resposta és, segons el meu punt de vista, encara més clara. L’embarassada ha passat per un moment extremadament difícil a la seva vida que segurament mai oblidarà i que la pot marcar la resta de la seva vida. El més lògic seria, altra vegada, avortar, si no es que la mare creu que la vida d’un nen, encara que fos per una circumstància tan horrorosa com la seva, segueixi sent una vida com qualsevol altra. En aquest cas, i, de fet com tots, l’última paraula la té sempre la mare, encara que la trobem completament il·lògica, irracional o el que sigui. D’igual manera també cal recordar que no tots els avortaments acaben amb un petit embrió que no té res a veure amb un ésser humà. Els avortaments són declarats com a tals si es realitzen abans dels 5 mesos d’embaràs. En aquest període el fetus ja té cor, cervell, els òrgans interns, extremitats (les quals ja pot moure), sistema immunitari, etc. El fet que tan sols mesuri uns 18cm no vol dir que no s’hagi desenvolupat gens. Com ja he dit, cada cas és un món, però com que la llei no pot ser tan ambigua el que no es pot fer és prohibir l’avortament i quedar-se tan ample. L’avortament ha de ser legal, clar, però amb unes condicions delimitades (no avortar als 8 mesos per pur caprici, per posar un exemple), que en cada cas la mare tingui sempre l’última paraula i que cadascú pugui viure amb la consciència tranquil·la, o no.

Que cada cas sigui responsabilitat d’un mateix, no de l’estat.


 * Marc Torrents**

Des de el meu punt de vista, l’avortament no és un assassinat, i penso que tothom qui ho pensi s’equivoca. Crec que són els pares de la futura criatura els que han de decidir si el volen o no, i amb això, em refereixo a decidir si estan preparats (edat, malaltia...), si el la podran mantenir, o altres causes per les quals creguin que no és bo que el nen neixi. Penso que la vida comença en el moment en que naixem, i com he dit anteriorment, hi ha situacions en que és millor no néixer, és a dir, no començar una altra vida. Com han dit altres companys meus, crec que, per exemple, a la nostra edat, no es pot tenir un fill. Perquè a la vida, has de seguir un cert ordre, ara estem en època d’estudiar, per després poder aconseguir un treball per tenir casa on formar la família, és llavors quan pots tenir un fill i aquest pugui tenir una vida. I per poder evitar situacions com aquesta o algunes infeccions, vull mencionar la campanya de que tothom haurà sentit parar “Póntelo, pónselo”.




 * David Xarrié**

El tema de l'avortament és un tema que sempre a donat pas a llargs diàlegs, a discussions, a documentals, a rumors, a polèmiques...en fi, un tema d'actualitat i sobretot, un tema en que cadascú és lliure de pensar el que cregui sempre i quan respecti les altres opinions i dongui arguments sòlids alhora de defensar la seva opinió pròpia. Com tots sabem, un avort, depenent de l'ordenació jurídica vigent, és una conducta penalitzada o despenalitzada, atenent a les circumstàncies específiques.

Les situacions possibles van des de l'avortament considerat com un delicte contra la vida humana consistent en la interrupció intencional del procés fisiològic de l'embaràs, per aniquilament del producte de la concepció en qualsevol dels moments anteriors al terme de l'embaràs, ja sigui per l'expulsió violenta del fetus, o per la seva destrucció al ventre de la mare, o despenalitzat en cas que l'embarassada consenti.

No obstant això, en l'actualitat, la legislació a la major part del món contempla la despenalització de l'avortament per a supòsits intermedis, sempre prenent la voluntat de l'embarassada com a requisit.

La normativa sobre l'avortament és un tema summament polèmic, ja que tant els promotors d'una posició com els de la contrària argumenten defensar un dret humà.

Com alguns dels meus companys, jo també penso i defenso alhora que l'avortament a de ser legal i no pas penalitzat. Un fill no neix si un òvul i un espermatozoide no s'uneixen i com a conseqüència, penso que les úniques persones que tenen dret a decidir si l'èsser ha de nèixer o no, son les persones que han realitzat aquesta unió. Amb això el que vull dir és que l'avortament no ha d'estar penalitzat en CAP indret del món, sempre i quan pugui ser justificat i sigui realitzat per la pròpia mare.

//**Xavi Colomer**//

Seguint en la línia dels darrers companys que han opinat, jo també penso que el fet d'avortar no es pot considerar un assassinat. Estic totalment d'acord amb l'argument exposat per en Toni, ja que quan naixem encara no tenim ús de raó, que és el que ens diferencia dels animals. Avortar, en alguns casos, és la millor solució pels pares i també per el nadó que havia de néixer. Amb això vull dir que si una noia d'uns 18 es queda embarassada per accident, no voldrà tenir el fill ja que no està preparada i li destrossaria tota la vida que té per endavant. A part també li destrossaria al nen que no es sentiria estimat ni prou ben cuidat. És a dir que cada cosa al seu temps, i tenir un fill és precisament una cosa que necessita molt de temps i dedicació i en aquests casos crec que avortar és la millor solució.


 * Bernat Font**

Centra-nos en l'ésser en acte i en potència que és el motiu d'aquest debat, penso que **l'ésser en potència no és**. Axiò vol dir que per molt que 'poguem arribar a ser' només som el que som en acte. Aplicant aquest raonament al fetus podem dir-ne que avortar el seu naixement no implica cap assassinat ja que simplement estàs extirpant una //bola de carn// de la dona afectada. Per posar un exemple (que l'altre dia no em va donar temps a explicar a classe) m'agraderia que us fixéssiu en el cas de la Letizia Ortiz. En el cas hipotètic de que els amics d'aquesta princeseta de l'estat espanyol haguéssin cremat fotgrafies d'ella durant els seus anys d'adolescència (quan encara no era princesa d'Espanya) ara, els elements que havien cremat les fotos de l'adolescent potencialment princesa d'Espanya, haurien d'estar acosats d'un delicte per cremar fotografies d'un personatge de la corona, com n'és el nostre cas hipotètic. Amb tot això vull dir que no hem de jutjar res potencialment, sinó que cada cosa és el que és en el seu temps i no ho hem de jutjar pas pel que pugui arribar a ser.


 * Maria Piqué**

Per si no havia quedat clara la meva postura a classe: l'abortament no el considero un assassinat.

Un fetus de menys de cinc messos, fora de la panxa de la mare no pot viure, i no hi ha incubadora que valgui; per tant un fetus d'aquesta edat només es pot considerar home/dona en potència dins la panxa. Però com que no crec en la potència per motius semblants als d'en Bernat, un fetus de menys de cinc mesos NO ÉS NI HOME NI DONA NI NADÓ, és materia i prou. Ara bé, el fetus a partir dels cinc/sis mesos ja té possibilitats de sobreviure en cas de ser prematur, i aixó no vol dir que pugui creixer amb totes les facultats. És per aixó que la llei prohibeix avortar a partir d'aquesta edat del fetus, a no ser que la vida del fetus o de la mare corri perill. Potser és veritat que als cinc mesos el fetus ja té la forma de nen, però els òrgans no funcionen, i el nen necessita quatre mesos més per créixer. Alguns defensen que als cinc mesos ja es pot considerar assassinat i que és massa tard per prendre la decissió d'avortar; jo crec que és millor que la llei posi com a límit aquesta edat, ja que així s'evita l'ús del recurs de les clíniques d'avortament il·legals.

Defenso l'avortament, no com a //mètode anticonceptiu,// sinó com a prevenció de traumes psiquics (ja siguin a causa d'inmaduresa, a causa d'una violació, i altres exemples que ja han comentat altres companys), però que sempre afecta a la dona, perquè som nosaltres les que podem patir aquests traumes, i no els homes que sempre tenen la possibilitat de //desapareixer//.


 * Hugo Clavijo**

Jo també estic a favor de l'avortament. Sé que és un tema delicat però no puc deixar de pensar en què per ser un delicte per a l'estat, un pecat per a l'església o un tema polèmic en la societat, hagi de néixer un nadó no desitjat i que vingui a patir al món suportant una vida que ell no ha escollit.

Recordem el cas de maltractaments com el ja conegut de la nena Alba o els casos de nens que han de suportar abusos sexuals i el pitjor, consentits pels seus pares. També afecta veure aquests nens que han de viure una vida plena de misèries perquè els seus pares no tenen recursos econòmics, o veure el nadó amb alguna malaltia, que de superar el part portaria una existència dolorosa i la faria igualment dolorosa als seus pares.

No hi ha excusa, prefereixo que no neixin. En definitiva, això no els suposa cap trauma ja que encara no existeixen i, en canvi, si neixen poden arribar a viure experiències traumàtiques que l’afectaran al llarg de tota la seva vida.

No obstant això, crec que la decisió de tenir un avortament és una de les més difícils de la vida d'una dona i alhora una de les més importants per al seu creixement i desenvolupament personal. Si això li deixa alguna lliçó, és que res no és absolutament clar en la vida, que som éssers humans complexos i al final del dia el més essencial és que un pot veure's al mirall i estar en pau amb les decisions que ens han fet qui som.


 * Alba Alegre**

Tots els èssers humans tenen dret a la vida, però com podem diferenciar una persona d'una "persona en potència" (fetus)? Jo trobo que un fetus madur, el qual és conscient del que l'envolta i és capaç de reaccionar davant els estímuls com quan les mares senten les seves patadetes, aleshores si que podem parlar d'un assassinat, ja que aquesta persona, tot i que no estigui del tot formada, ja és conscient de la seva realitat. Per altra banda, trobo que el fet d'avortar no resulta un assassinat si el fetus encara no es troba del tot format ( després d'un o dos mesos de la concepció), ja que encara no existeix com a persona, encara que sigui en potència.

Trobo que si una noia es queda embaraçada indesitjadament, per les circumstàncies que siguin, té el dret de no passar aquesta experiència que li condicionarà tota la vida. És evident que tot depèn del moment i les causes que han portat a l'embaràs, ja que no és el mateix quedar-se embarassada per la irresponsabilitat de no utilitzar anticonceptius com d'haver-s'hi quedat per la mala sort que el condó es va trencar. Totes les noies que avorten tenen els seus motius, segurament més que justificats, per a fer tal cosa. El fet és: tenen els fetus que moren, que al cap i a la fi no són res més que matèria, dret a decidir? Com podem parlar d'assassinat si les "persones" que "moren" ni tan sols ho són encara? És clar que en un futur ho haurien estat, però en un moment tan prematur com un embaràs d'un parell de mesos trobo que el fetus encara no pot ser considerat una persona, ni molt menys es pot parlar de la seva mort.

És per això que crec que, tot i que el tema de l'avortament és un tema molt delicat que ha causat molta polèmica, les "mares en potència" haurien de tenir l'opció de no tenir un fill que, al cap i a la fi, no hauria tingut una vida digne.


 * Sergi Miguel**

Jo estic d'acrod a l'abortament però segons com estigui de desenvolupat el fetus, ja que un fetus es una persona en potencia, però ja quan porta 7 mesos que ja pot dependre de si mateix gairebé, penso que és assassinat, a ningú li agradaria que el matessin, tot i que hi ha algunes condicions de vida que son sorprenentment millor no viure-las però jo crec que millor allo que res.

Ja que el fetus podríem dir que encara no es persona, però el es va formant per arribar a ser com he dit una persona igual que tots, tots seguim els mateixos passos vulguem o no. I quan el fetus té més de 6,7 mesos de vida és un assassinat, perque el fetus podriem dir que ja és una persona, i l'hem assassinada.

Encara que com molt bé diu molta gent... si no vols tenir fills per algo existeixen els condons no? Però bueno es pot tenir algun despiste, o algun petit percance.

Però clar no estic ni en la situació aquesta, ni sóc dona per opinar ja que cap home pot tenir un fill(demoment) per lo tant poder estic equivocat, però aquesta és la meva visió.