Crítica+de+PI

Ja fa molt que el cinema independent dels Estats Units ha abandonat el seu esperit emprenedor per a seguir senderes més lucratives.

Pi, segons la opinió del grup, és una pel·lícula elogiable per molts motius; el primer d'ells és reconèixer la temeritat del seu creador a l'hora de posar en imatges un tema, a priori, tan estrany per al públic com pugui ser les relacions d'un matemàtic desequilibrat amb el mitjà que l’envolta i la seva progressiva i irremeiable obsessió amb la teoria dels nombres.Aronofsky troba el contrapunt a l'arriscat de la trama emprant el mitjà més proper a l'espectador donant a la seva obra aspecte de ciència-ficció.

El resultat és una pel·lícula captivadora, carregada de simbologia i plena de lectures. El protagonista de"Pi" viu entre dos universos i no es decideix per cap, doncs aspira a la contemplació de la veritat en forma de xifres. La matemàtica és per a ell el seu món i menysprea tant la visió terrenal (el seu veïnat, els àvids corredors de borsa) com espiritual de l'assumpte (els jueus).

"Pi", és una pel·lícula plagada d'imatges impactants i que reflecteix de forma magistral el director Darren Aronofsky que, ajudat per la interpretació de Siguin Gullete, aconsegueix un retrat proper a la representació de la violència psíquica i que planteja la teoria de la pèrdua de coneixement. Creiem que Aronofsky ha utilitzat el nombre pi fent una metàfora de la vida, “π = 3,1415926535... un nombre tan infinit i irracional com la imaginació de l'home.”

_

Ignasi Coca Xavier Colomer Ruben Fernàndez Carles Folgarona Oriol Martí