Pàrmenides+d'Elea

=Parmènides d'Elea (crèdits d'informació: Viquipèdia)= Era fill de Pirres, i havia nascut a la colònia d'[|Elea] a la [|Magna Grècia], que havia estat fundada poc temps abans. Era d'una família rica. Plató diu que va anar a [|Atenes] als 65 anys acompanyat de Zenó (de 40 anys) i es va fer amic de [|Sòcrates], que era llavors força jove. Això hauria passat vers l'olimpíada 80 o la 81. [|Eusebi] diu que va florir a l'olimpíada 80. Alguns autors el fan membre de l'escola pitagòrica, però se'l considera generalment entre els eleàtics. Va deixar diverses lleis pel govern de la seva ciutat natal. Encara que alguns historiadors creguin que no coneixia l'obra de Parmènides, alguns fragments del poema d'aquest metafísic grec fan pensar que l'obra de Parmènides, de fet era, almenys parcialment, una crítica contra el pensament d'Heràclit. Malgrat això, l'obra d'Heràclit i la de Parmènides no són tant antagòniques com pugui semblar, i, de fet, tenen algun paralelisme en comú entre l'una i l'altra. 
 * Parmènides d'Elea** ([|570 aC]-[|475 aC], en llatí Parmenides, en grec Παρμενίδης ) fou un dels [|filòsofs] més importants de l'[|antiga Grècia] (pertany al gran grup dels [|presocràtics]). Recollint la contraposició de [|Xenòfanes de Colofó] entre certesa i opinió, considera que l'únic camí per arribar a la veritat és la raó. El que ens ofereixen els sentits són pures aparences: només des de la raó podem entendre l'autèntica naturalesa de les coses. Fou alumne de Xenòfanes, mestre de [|Zenó d'Elea] i, sembla, mestre de [|Melissos]. Considerat per molts el seu més important membre, Parmènides pertany a [|l'escola d'Elea].

L'ésser i el no ésser
Va desenvolupar les seves idees en un poema didàctic en vers hexàmetre titulat en llatí //De Natura//, uns fragments del qual es conserven. Partint de la màxima "L'ésser és i el no ésser no és" desenvolupa una teoria de l'[|ontologia] que ha perdurat segles. Segons ell l'ésser, per definició, ha de ser únic, perquè si hi hagués dos éssers (o més) entre ells, per a distingir-ne un de l'altre, caldria que enmig hi hagués el no ésser, cosa impossible perquè el no ésser no és (no existeix). Pel mateix motiu l'ésser ha de ser infinit, il·limitat, o estaria envoltat pel no ésser. Igualment ha de ser etern, ja que si deixés de ser ésser seria no ésser, absurd lògic. Aquesta eternitat i immutabilitat de l'ésser li fa dir que tots el canvis són fruit de l'engany dels sentits, canvien les coses singulars però no la substància, l'ésser. [|Plató] recollí aquesta doctrina, radicalment oposada a la d'[|Heràclit]. 

Epistemologia
Vies de coneixement segons Parmènides:
 * 1) La via de la veritat - l'ésser és i el no ésser no és.
 * 2) La via de l'opinió - l'ésser i el no ésser són (els sentits ens enganyen).
 * 3) La via impracticable - l'ésser i el no ésser no són.
 * 4) [[image:parmenides.jpg]]

Creada per Sergi Álvarez