socrates


 * Sòcrates** (Grec: Σωκράτης, [|Atenes], c. [|470 aC] - [|399 aC]) fou un [|filòsof] [|grec], fill d'un escultor i d'una llevadora, i a qui es considera el fundador de la [|filosofia occidental]. [|Plató] és la font d'informació més fiable sobre Sòcrates de la què es disposa, no obstant, els estudiosos de l'antiguetat estan en desacord sobre si es pot obtenir o no una descripció exacte a partir d'aquestes fonts. Fins i tot acusen a Plató de fer una descripció incompatible de Sòcrates: en els seus diàlegs descriu a Sòcrates com a un mestre què nega tenir disciplina, com un home de raó que obeix una veu divina dins el seu cap i com a un home devot a qui l'estat executa per la seua propia conveniència; Sòcrates menosprecia els plaers dels sentits, encara que s'emociona per la bellesa; es consagra a l'educació dels ciutadans d'[|Atenes], però es indiferent amb els seus propis fills.

Partint de la inscripció de l'[|oracle de Delfos] que deia //Coneix-te a tu mateix//, Sòcrates remarca, com els [|sofistes], l'aspecte subjectiu de la reflexió filosòfica, en la qual fa servir dos instruments: El procediment que fa servir és la pregunta "//què és?//", que configura el fonament de la ciència. Però la seva forma de preguntar el que fa és examinar el que creu saber el seu interlocutor mitjançant: La finalitat de la ironia i de la maièutica no era cap altra que l'educació de l'home en la recerca del bé, identificat en la ciutat ([|polis]) amb el bé col·lectiu i la [|justícia]. Conèixer el bé és el mateix que fer el bé, segons Sòcrates (definició molt optimista de la naturalesa humana i de la capacitat del coneixement intel·lectual a l'hora de tenir efectes sobre la moral). Aquesta recerca del coneixement és el principi del plaer i de la felicitat atès que ningú obra malament, en contra del seu propi profit (doncs, segons Sòcrates, no hi ha cap benefici que sigui malvat, excepte si l'ésser humà s'enganya a sí mateix). La ironia socràtica està present en la seva famosa frase "només sé que no sé res", que utilitzava sovint quan conversava amb gent fingint saber menys que ells, per fer notar els seus errors.
 * 1) El raonament inductiu
 * 2) Les definicions universals
 * La ironia, que consisteix en mostrar a qui parla la ignorància que s'amaga darrera el seu suposat saber.
 * La maièutica, que conmpleta el procés irònic en portar al descobriment de la veritat a través d'una colla de preguntes orientades a aquesta finalitat. Així, la ment humana genera el concepte que es concreta en la definició i que constitueix el moment essencial del saber.


 * //manu// **