Resum+Fedó+part+2

Use of uninitialized value in concatenation (.) or string at /home/site/wikispaces.com/release/current/lib/perl/HTML/WikiConverter/Wikispaces.pm line 594. __Part 2 __ L’ànima continua existint un cop el nostre cos és mort || Es planteja la manera de argumentar que l’ànima continua existint un cop el cos és mort. S’exposa l’antina concepció de la psyché on es diu que l’ànima surt com un alè que s’esfuma i s’escampa sense que enlloc quedi res, un cop el cos és mort. Llavors s’ha de demostrar que l’ànima continua existint i que fins i tot pot tenir alguna capacitat i coneixement. || //“-Sòcrates, tot això em sembla a mi prou ben dit, però el que es refereix a l’ànima produeix molta desconfiança en la gent. Temen que quan deixa el cos ja no existeixi de cap manera i que en el mateix dia que un home mor, tan bon punt l’ànima deixa el cos, l’ànima es malmeti i es dissolgui, sortint d’ell com un alè o com un baf que s’esfuma i s’escampa volant, sense que enlloc no en quedi res. Si s’afirmés que hi ha un lloc on ella realment es pot trobar recollida en ella mateixa i alliberada dels mals que tu fa poc relataves, hi hauria, Sòcrates, una gran i bona esperança que fos veritat el que tu dius. Però segurament es requereix un no petit argument encoratjador i una actitud de fe per admetre això, a saber, que l’ànima existeix després de la mort d’un home i que pot tenir alguna capacitat i coneixement. // || Tot el que té contrari prové del seu contrari || L’argument dels contraris es basa en que totes les coses que tenen un contrari, neixen o provenen d’aquest contrari. El que és gran prové d’un petit, el fort d’un feble... el mort d’un viu i el viu d’un mort. Morir i Renéixer. || “Per exemple, el bell, que és d’alguna manera contrari al lleig; el just que és contrari a l’injust, i mil coses d’aquesta mena.” [...] “-Bé, doncs, no hi haurà un contrari de viure, com l’estar despert és contrari del dormir? -Ben cert – digué. - Quin? - Estar mort – féu.” || Hi ha un procés que va de l’un a l’altre i de l’altre a l’un. || Sòcrates afirma que dintre de l’argument dels contraris hi ha un doble procés que va d’un contrari a l’altre. Un doble moviment de generació que va de l’un a l’altre i torna de l’altre al primer. El gran passa a ser petit (disminució) i el petit passa a ser gran (creixement). || //“- I ara què?En aquests contraris, no hi ha entre els dos termes contraposats de dos en dos com un doble moviment de generació, que va de l’un a l’altre i torna de l’altre al primer? Entremig d’una cosa més gran i una de més petita, no hi ha el creixement i la disminució, gràcies als quals diem que l’una creix i l’altre disminueix?” // || Dels morts neixen les coses. || Al comparar la vida i la mort amb estar despert i dormit, i veure que no hi ha cap dificultat en admetre el procés generatiu de dormit a despert. No ha de representar cap dificultat admetre que la vida prové de la mort. Per tant les ànimes resten a l’Hades esperant la seva incorporació a un nou cos. Metempsicosi: creença en la transmigració de l’ànima, especialment a la seva reencarnació. || //“Parlo del dormir i de l’estar despert, i que del dormir en neix l’estar despert i de l’estar despert, el dormir. Els processos generatius de l’un i de l’altre són adormir-se i despertar-se. M’explico prou – digué – o no? // //- Perfectament. - Ara parla’m també tu de la mateixa manera sobre la vida i la mort. Admets que estar mort és el contrari de viure? // //- Ho admeto. - I que l’una cosa neix de l’altre? - Sí.- Del vivent, doncs què en neix? – El que és mort. – i del que és mort? – El vivent. – Així, doncs, Cebes, és dels morts que neixen les coses vives i els vivents? – Això sembla. – Per tant, les nostres ànimes són a l’Hades? – Segurament.” // || No existeix un temps rectilini: des d’un punt inicial a un punt final. || Ens fa veure com, si existís un desenvolupament rectilini de la vida, que tot seguís trajectòria recta, tot acabaria al mateix lloc i amb la mateixa forma. Si ens adormíssim sense la idea d’evolucionar circularment cap al despertar, tots quedaríem dormits. Si visquéssim per evolucionar linealment cap a la mort, la vida no continuaria, tots acabaríem morts. Tot acabaria tenint una forma idèntica i tot estaria en un mateix estat en el qual ja no es generaria res. || “ Per exemple, si hi hagués el procés d’adormir-se sense la contraposició del procés de despertar-se que s’origina a partir de l’estar adormit, t’adonaràs que tot s’acabaria mostrant com allò d’Endimió no tindria res de particular ni digne de ser notat enlloc, ja que tot es trobaria en el mateix estat, que ell, val a dir, adormit. I també, si totes les coses es barregen, però mai no se separen, aviat s’esdevindria el que deia Anaxàgoras, que “totes les coses fan un magma”. Semblantment, Amic Cebes, si totes les coses que tenen vida anessin morint, i una vegades mortes romanguessin en aquests estat i no tornessin a la vida, no et sembla que de necessitat absoluta tot acabaria mort i no viuria res? En efecte, si els vivents neixen els uns dels altres, però d’altra banda els vivents van morint, com es podria evitar que totes les coses acabessin consumides en la mort?” || Aprendre és recordar || El coneixement és reconeixement (anamnesis), que provoca que l’ànima abans de viure en la vida terrenal existia en la preterrenal, on va aprendre el que ara recorda. || “ “— Certament —intervingué Cebes —,si és veritat aquell argument que tu, Sòcrates, tens costum de repetir sovint, a saber, que per a nosaltres aprendre no és altra cosa que recordar, llavors cal necessàriament que nosaltres hàgim d’haver après en un temps anterior allò que ara recordem, cosa que no seria possible si la nostra ànima no hagués estat en algun lloc abans de néixer en aquesta forma humana. De manera que també segons això l’ànima sembla que és immortal.” || || A “Menó” (diàleg anterior a “Fedó”), Sòcrates interroga un esclau que, finalment, resoldrà un problema geomètric (sense cap instrucció matemàtica). Com que ningú li ha ensenyat geometria, és evident que aquest coneixement forma part de la seva ànima. || “Quan preguntes a la gent si es fan bé les preguntes, per ells mateixos responen tot tal com és, cosa que no serien capaços de fer si no tinguessin ells mateixos una ciència i una recta apreciació d’allò que es tracta. I a més, si un els posa davant les figures geomètriques o coses semblants, es pot demostrar que no és així.” || Aquestes coses poden ser semblants o completament diferents. || “—I no obstant això tu saps que als enamorats, quan veuen una lira, un mantell o qualsevol cosa de les que acostuma usar el seu amor, els passa això: reconeixen la lira i els ve al pensament l imatge del xicot a qui la lira pertany. Això és una reminiscència. Com si un, en veure Símmies, es recorda moltes vegades a Cebes, i així en milers de casos semblants”. || — És ben cert. — Què, doncs? es possible que les coses iguals en si mateixes se’t manifestin com a desiguals, o la igualtat com a desigual?” || Conèixer és recordar || Es planteja la teoria de la maièutica (inseparable de la teoria de la reminiscència) segons la qual conèixer és recordar, ja que allò que sabem ens ho diuen els sentits, sentits que s’activen en el moment de néixer. Sòcrates només pot ajudar a engendrar un coneixement si aquest ja es troba a l’ànima. || “ Si, doncs, l’hem adquirit abans de néixer, i quan vam néixer ja el teníem, deu ser que abans de néixer i immediatament després de nascuts ja teníem coneixement, no sols de l’igual i del més i del menys, sinó de totes les realitats d’aquesta mena? Perquè el nostre argument present no es refereix més a l’igual que al bell en si mateix, o al bé en si mateix, o al just, al sant i a tot allò que, com dic jo, segellem amb la marca d’«el que és en si mateix», tant quan preguntem fent qüestions com quan contestem donant respostes. Així, doncs, és necessari que hàgim adquirit coneixement de totes aquestes coses abans d’haver nascut.” || El saber com a absència d’oblit || Així com el conèixer és recordar, saber és no oblidar, és a dir retenir els records en la nostra memòria. També se’ns presenta l’oblit com a pèrdua de coneixement, argument que reforça aquesta teoria. || “I si, després d’haver adquirit aquest coneixement, no l’oblidéssim cada vegada, així com naixeríem sabent-les també <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">continuaríem sabent-les per la resta de la vida. Perquè el saber <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">consisteix en això: que un adquireixi un coneixement i el retingui <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">sense que se li perdi. O no és veritat, Símmies, que el que <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">anomenem oblit és precisament una pèrdua d’un coneixement?” || La nostra ànima existia abans que el nostre cos i ja “coneixia”. || En aquest fragment Sòcrates afirma que el coneixement que recordem durant la nostra vida prové d’un temps abans quan l’ànima encara no formava part d’una persona, no tenia un cos adherit. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“—És que penses, Símmies, que no tothom sap aquestes coses? <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">—I tant. <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">—Així van recordant el que abans havien sabut? <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">—Ha de ser així. <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">—I quan han adquirit les nostres ànimes el coneixement <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">d’aquestes coses? Perquè no haurà estat pas a partir del nostre <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">naixement com a homes. <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">—És clar que no. <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">—Abans, doncs? <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">—Sí. <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">—Per tant, Símmies, les ànimes existien anteriorment a banda <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">dels cossos, abans de prendre forma humana; i tenien coneixement”. || L’ànima perd el coneixement en néixer com a persona. || Es descarta la tesi segons la qual adquirim tot coneixement en el moment de néixer, determinant com a vàlid l’argument anterior segons el qual l’ànima coneix i oblida en el moment de néixer. En tot moment es menysprea el cos davant l’ànima ja que és el principal obstacle per arribar al saber. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“Si no és que adquirim aquests coneixements en el mateix <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">moment de néixer, Sòcrates, ja que queda encara, com a possibilitat, <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">aquest moment. <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">—Podria ser, amic meu. Però aleshores, en quin altre moment <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">els vam perdre? Fa un moment hem convingut que no els <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">teníem quan vam néixer: deu ser que els vam perdre en el <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">mateix moment en què els vam adquirir, pots indicar algun <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">altre moment?” || Les idees constitueixen l’autèntica realitat || En el fragment es diu que el bell i el bé en si, així com altres coses que s’hi assemblen “existeixen de la màxima manera possible”. Se’ns està presentant la teoria de les idees segons la qual existeix un món real (el de les idees, intel·ligible) i un món sensible, tesi de la qual n’és metàfora el mite de la caverna. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“Així doncs, Símmies –féu ell—, mira si és aquesta la situació <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">en què ens trobem: si existeix realment allò de què sempre <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">parlem, el bell, el bé i tota mena d’essència semblant, i és <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">aquesta essència a què hem de referir tot el que ens ve pels <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">sentits; i si hem descobert que es tracta de quelcom que ja <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">estava d’abans amb nosaltres i que amb ella hem de comparar <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">aquelles coses sensibles, no deu ser necessari que existeixi <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">també la nostra ànima ja des d’abans del naixement, juntament <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">amb aquestes realitats? Si això no és així, no quedaria <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">sense força l’argument que anàvem dient? Però si és així, no <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">hi ha la mateixa necessitat que tant aquestes realitats com les <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">nostres ànimes existeixin abans de néixer, i que si no existeixen <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">les unes tampoc no existiran les altres?” || L’ànima existeix abans de néixer i posteriorment a la mort. || Sòcrates rebat els dubtes de Cebes i Símmies sobre l’existència de l’ànima després de la mort dient que si l’ànima existeix abans del naixement i que neix a partir de la mort (argument del cercle dels contraris) és necessari que sigui immortal. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“Ja està demostrat, Símmies i Cebes —féu Sòcrates—, només <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">que tingueu voluntat d’ajuntar l’argument present amb <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">el que hem admès abans, que deia que tot vivent neix del <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">que és mort. Perquè, si l’ànima ja existia d’abans, i necessàriament <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">ella mateixa no ha pogut venir a l’existència a partir <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">de cap altra cosa que no sigui el que és mort i està mort, no <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">és necessari que ella mateixa, encara que hagi mort, continuï <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">existint, si és que realment ella ha de tornar a néixer?2 || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">si hem de tenir confiança o temor sobre la seva sort.” || En canvi, diu que el cos és compost perquè sempre és diferent. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“No són les coses sempre idèntiques a si mateixes <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">i invariables les que amb més probabilitat podrem considerar no compostes, mentre que les que ara són d’una manera i ara d’una altra, sense mantenir-se mai idèntiques, seran compostes?” || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">cavalls, vestits i coses semblants, que poden rebre la denominació <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">d’iguals, belles i totes les altres que hem dit? Per <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">ventura romanen idèntiques, o bé, tot al contrari, ni són mai <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">idèntiques a si mateixes, ni en relació amb les altres coses, <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">sinó que es pot ben dir que no són mai idèntiques en res? || També ens afirma que quan l’ànima s’independitza del cos i va per lliure, va cap allò pur, immortal i idèntic. Per tant l’ànima s’acosta al seu parentiu que són les divinitats i la puresa. El procés de pensar, és fer aquest procés d’independització de l’ànima per tal de que aquesta pugui trobar el camí més pur i correcte per arribar al diví i immortal. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">L’ànima quan utilitza el cos per examinar alguna cosa amb la vista, l’oïda o algun altre dels sentits (ja que examinar una cosa per mitjà del cos vol dir fer-ho amb els sentits), aleshores és arrossegada pel cos vers les coses que mai no són idèntiques a si mateixes i en contacte <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">amb aquestes coses es troba extraviada, torbada i marejada <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">com si s’hagués embriagat? <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">En canvi, quan ella fa aquest examen tota sola, s’adreça vers <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">allò que és pur, existent per sempre, immortal i idèntic a si <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">mateix; i com que hi té un parentiu s’hi associa sempre que arriba <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">a trobar-se sola i li’n donen la possibilitat, i així s’acaba el <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">seu extraviar-se, ja que en contacte amb aquelles coses roman <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">sempre idèntica a si mateixa en relació amb elles. Ara bé, no és <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">aquesta experiència de l’ànima el que s’anomena pensar? || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">capacitat de manar i dirigir, mentre que el mortal ha de servir <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">i ser manat? || Cos: semblant a humà, mortal, múltiple, inintel·ligible, dissoluble, variable... El cos perdurà i costa de descompondre’s, però l’ànima perdura eternament. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">l’ànima és allò que és més semblant al diví, a l’immortal, a l’intel·ligible, al que té una forma única i no es disgrega, al que roman estable sempre de la mateixa manera; en canvi, el cos és el més semblant al que és humà, mortal, de formes múltiples, inintel·ligible, dissoluble i mai <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">no roman idèntic a si mateix. Tenim alguna altra raó, amic <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">Cebes, que ens porti a dir que això no és així? || Per tant quan l’ànima porta un vida purificada, senzillament podem dir, que s’està preparant per morir. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">si en el moment de la separació és pura i no arrossega amb ella res de corporal, per no haver tingut cap comunió voluntària amb el cos durant la seva vida, sinó que l’ha defugit i ha procurat recollir-se en si mateixa fent d’això el seu exercici constant..., aleshores no haurà fet altra cosa <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">que practicar com cal la filosofi a i exercitar-se veritablement a <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">morir sense dificultats. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">- De cap manera no podrà,” || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">—Per què són aquests més feliços? <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">—Perquè és probable que aquests tornin a una espècie sociable i mansa, com ara les abelles, les vespes o les formigues;i finsi tot que tornin al gènere humà i que d’ells en surtin homes moderats.” || Accentua la importància de portar una vida ascètica, és a dir, apartar-se totalment del desig. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“- Aquells que es preocupen de les seves ànimes diuen adéu a tots aquests desigs i no viuen amb vista a modelar-se un bon cos; ni es comporten per les mateixes pautes que els qui no saben cap on van, estant com estan convençuts que no és bo fer res contrari a la filosofia i a l’alliberament i la purificació que d’ella prové, sinó que girant-se vers ella la segueixen com a guia on ella els porti.” || La filosofia ens ajuda a purificar l’ànima || En aquest fragment ens parla de que l’ànima és presonera del cos i que la filosofia l’ajuda a allunyar-se del desig, ens mostra l’engany dels sentits i persuadeix l’ànima que allò que creu real no ho és. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“- Aquesta ànima es troba senzillament presonera i enganxada al cos, forçada a mirar les coses a través d’ell com des d’una masmorra [...].quan la filosofia pren en les seves mans una ànima que es troba en aquest estat, li dóna suaument bons consells i procura d’alliberar-la, mostrant-li que el que ella veu amb els ulls està ple d’enganys[...].Res del que capta per altres mitjans i que es presenta de diferents maneres no ho ha de considerar veritable, ja que això pertany a les coses visibles i sensibles, mentre que el que ella contempla és el que és intel·ligible i invisible. Aleshores, l’ànima del veritable filòsof s’adona que no li convé rebutjar aquest alliberament, i s’aparta tant com pot dels plaers, els desigs, les afliccions i els temors, ja que pensa que si un es deixa afectar fortament pel plaer, pel temor, per l’aflicció o pel desig, no patirà només el mal que un podria pensar que derivaria d’aquestes coses, com ara una malaltia o perdre diners per culpa dels propis capricis, sinó que patirà també el pitjor i més definitiu de tots els mals i, a més, sense <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">adonar-se’n.” ||
 * <span style="FONT-SIZE: 14pt; LINE-HEIGHT: 115%; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow','sans-serif'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: EN-US">[[file:Argument a partir de la simplicitat de l’ànima.ppt]]Resum Fedó **<span style="FONT-FAMILY: 'Arial Narrow','sans-serif'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-ansi-language: EN-US">
 * ** CAPÍTOL / LÍNIA ** || ** TEMA/TESI ** || ** COMENTARI ** || ** TEXT ** ||
 * ** CAP. 7 **
 * 606 – 619 ** || L’ànima
 * ** CAP. 7 **
 * 647 - 685 ** || Els contraris.
 * ** CAP. 7 **
 * 667 - 679 ** || El procés de l’argument dels contraris.
 * ** CAP. 7 **
 * 692 - 711 ** || Les ànimes resten a l’Hades.
 * ** CAP. 7 **
 * 746 – 760 ** || Temps rectilini.
 * ** CAP. 8 **
 * 769 – 776 ** || El coneixement
 * ** CAP. 8 **
 * 781 - 786 ** || El coneixement forma part de l’ànima
 * ** CAP. 8 **
 * 813 - 818 ** || La reminiscència || Segons Plató, hi ha una mena de mecanisme psicològic pel qual una cosa s’associa a una altra espontàniament.
 * ** CAP. 8 **
 * 847 - 856 ** || Idea de la igualtat || Si podem veure coses que són iguals, és perquè tenim el pensament de la igualtat en si mateixa, tot i que aquesta idea de igualtat perfecte no la podem trobar en el món dels objectes físics. Per tant, no hem pogut adquirir-la per mitjà de la sensació, sinó que és innata. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“— No serà del que diem dèiem ara, que quan veiem fustes, o pedres, o coses d’aquesta mena que són iguals, ens ve a la ment allò, tot i que és diferent d’aquestes coses? O no et sembla que és diferent? Considera-ho així: no passa a vegades que fustes o pedres iguals, essent les mateixes, als uns els semblen iguals i als altres no?
 * ** CAP. 8 **
 * 895 – 899 ** || La Realitat || Tot allò que és en si, com ara el concepte d’igualtat, arrenca de percepcions sensibles. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“—Estem, doncs, també d’acord que d’enlloc no trauríem aquesta igualtat ni podríem pensar-la, si no és a partir del que veiem, o toquem, o de qualsevol altre dels sentits, de tots els quals jo diria el mateix.” ||
 * ** CAP. 8 **
 * 905 – 909 ** || L’ànima existeix abans de néixer || Si els nostres coneixements no provenen dels sentits ni els hem adquirit en l’instant del nostre naixement, els hem hagut d’adquirir abans de néixer. Això implica que l’ànima ja persistia abans d’aquesta vida terrenal || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“— Per tant, abans de començar a veure, a sentir, o a percebre qualsevol cosa a través dels sentits, calia que haguéssim captat el coneixement de la igualtat en si mateixa, per tal de poder referir-hi els objectes sensibles que són iguals i veure que tot tendeix a ser com allò, i tanmateix es queda curt.” ||
 * ** CAP. 8 **
 * 921 – 931 ** || El coneixement
 * ** CAP. 8 **
 * 933 - 938 ** || El coneixement
 * ** CAP. 8 **
 * 970 - 983 ** || L’ànima, el cos i el saber.
 * ** CAP. 8 **
 * 984 - 991 ** || El saber i el cos
 * ** CAP. 8 **
 * 994 – 1005 ** || La teoria de les idees
 * ** CAP. 8 **
 * 1039 – 1046 ** || L’ immortalitat de l’ànima
 * ** CAP. 9 **
 * 1076 – 1081 ** || L’ immortalitat de l’ànima, basada en els conceptes de simple i compost. || En aquest inici de tema, Sòcrates pregunta als seus amics a quina mena de realitat pertany la nostra ànima. Depenen de la dificultat de dissolució (por pueril) temen el futur de l’ànima. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“Haurem de preguntar-nos quina mena de realitat és la que pot acabar dispersada, i de quina realitat hem de témer que li pugui sobrevenir això, i de quina no. Després haurem d’examinar a quina mena d’aquestes realitats pertany la nostra ànima, i d’això en podrem deduir
 * ** CAP. 9 **
 * 1088 – 1093 ** || Ànima idèntica a si mateixa, cos variable i sempre diferent || Sòcrates diu que l’ànima és idèntica, invariable i per tant simple.
 * ** CAP. 9 **
 * 1106 – 1111 ** || La simplicitat i la complexitat de l’ànima. || En aquest paràgrafs podem veure com Sòcrates de fineix com a simple allò que és invisible i intel·ligible, mentre que lo compost és visible, per tant, ho percebem amb els sentits. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">I què direm de la multiplicitat de les coses, com ara homes,
 * ** CAP. 9 **
 * 1145 – 1159 ** || Lligam entre cos i ànima. || Aquí podem veure com el cos es una presó per a l’ànima i que la porta allà on aquesta es pertorba, és a dir, al món dels sentits de les coses variables...
 * ** CAP. 9 **
 * 1169 – 1175 ** || Domini de l’ànima respecte el cos. || En aquest fragment podem observar com el cos és esclau i manat per l’ànima que és la senyora i la que mana. Tot afirmant que allò que és diví té, per naturalesa, el poder de manar, per tant l’ànima, el té. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">Quan l’ànima i el cos estan junts, la natura estableix que l’un sigui esclau i manat, i que l’altra sigui senyora i mani. Considerant això, quin dels dos penses que és més semblant al que és diví, i quin al que és mortal? Oi que et sembla que el que és diví és el que per naturalesa té
 * ** CAP. 9 **
 * 1180 – 1187 ** || Diferencies fonamentals entre cos i ànima. || Ànima: diví, immortal, intel·ligible, idèntic, no es disgrega, estable...
 * ** CAP. 9 **
 * 1212 – 1217 ** || Mística òrfica: puresa o no de l’ànima || Si l’ànima ha portat una vida filosòfica (allunyant-se del cos...) anirà en companyia dels déus per sempre.
 * ** CAP. 9 **
 * 1226 - 1244 ** || L’ànima lligada al cos || Es planteja el fet que hi ha algunes ànimes que no s’han alliberat completament del cos i als seus plaers. Per tant, aquestes ànimes no podran conviure amb els Déus ja que no estan purificades i estan lligades a les coses materials. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“- Però, diria jo, si l’ànima es troba contaminada i impura en el moment de ser alliberada del cos, perquè sempre ha estat lligada amb ell, tenint-ne cura, estimant-lo i deixant-se encantar per ell i pels seus desigs i plaers, de manera que no pot pensar en cap mena de veritat si no és en la del que és corporal, allò que es pot tocar o mirar, o beure, o menjar, o el que serveix per al plaer sexual, i, en canvi, pel que fa al que és fosc i invisible als ulls però captable intel·lectualment per la filosofia, d’això acostuma fugir-ne perquè ho odia i li fa por...; si una ànima es troba en aquest estat, penses que podrà anar-se’n lliure ella tota sola i neta?
 * ** CAP. 9 **
 * 1245 - 1274 ** || L’ànima dolenta || Les ànimes de les que es parla en el punt anterior es consideren dolentes, tenen temor al món de les idees i a la mort del cos. Aquestes ànimes estan tan lligades a un element corporal que s’acaben incorporant a un cos nou, sovint relacionats amb els costums practicats durant l’anterior vida. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“- És així, Cebes. I no són pas les dels homes bons, sinó les dels dolents, les ànimes que es veuen forçades a anar vagant per aquests llocs, pagant la pena del seu mal comportament d’abans. I van vagant fi ns que, a causa del desig de l’element corporal que les acompanya, tornen a lligar-se a un cos. El més probable és que es lliguin a la mateixa mena de costums que ja havien practicat mentre vivien.” ||
 * ** CAP. 9 **
 * 1275 -1285 ** || L’ànima que ha practicat la virtut cívica || De totes les ànimes n’hi ha unes que practiquen la virtut cívica (exercici correcte de la ciutadania sense raonar perquè ho fan, bons ciutadans) que no podran accedir al món de les idees directament ja que no estan del tot alliberades del cos. Aquestes ànimes s’encarnaran en el cos d’animals sociables i mansos o, fins i tot, en altres éssers humans. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“—I entre ells —digué—, no són els més feliços i els que fan camí cap a un lloc millor els qui han practicat la virtut cívica del poble que anomenen moderació i justícia, nascuda del costum i de la pràctica sense necessitat filosofia o raonament?
 * ** CAP. 9 **
 * 1286 - 1305 ** || El poder purificador de la filosofia || Sòcrates defensa que la filosofia té una funció purificadora. Els qui hagin sortit d’aquest món totalment purificats i hagi estimat la saviesa podran accedir al món dels déus.
 * ** CAP. 9 **
 * 1307 - 1345 ** || El cos és una presó
 * ** CAP. 9 **
 * 1346-1364 ** || L’ànima lligada al cos || Reafirma l’opinió que, a causa dels sentits o plaers, hi ha algunes ànimes que queden lligades al cos i que no es poden reunir amb els Déus. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“- Cada plaer i cada dolor clava l’ànima al cos, com amb un clau, la hi rebla i la fa corpòria, induint-la a pensar que la veritat és allò que el cos li dicta. I pel fet de tenir les mateixes opinions que el cos i de trobar delit en les mateixes coses que ell, penso jo que necessàriament l’ànima acaba tenint el seu mateix tarannà i la mateixa manera de fer, de manera que ja no podrà mai passar a l’Hades en estat de puresa, sinó que sempre hi anirà infectada de corporeïtat.” ||
 * ** CAP – 9 **
 * 1365 - 1380 ** || L’alliberació de l’ànima || Aquest fragment ens diu que l’ànima no pot alliberar-se i, de nou, caure en plaers (l’alliberació no es pot fer i desfer). L’ànima d’un filòsof no ha de patir per la seva dissolució en el moment de la mort. || <span style="FONT-SIZE: 8pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow'; mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-size: 12.0pt">“-El raonament de l’ànima d’un que practiqui la saviesa serà el següent: no pensarà que la filosofia li hagi de servir per alliberar la seva ànima i que, un cop alliberada, la podrà entregar de nou als plaers i als dolors, de manera que la torni a encadenar una altra vegada, amb un treball sense fi a la manera del de Penèlope, que feia anar el teler en l’un i l’altre sentit. Al contrari, quan aconsegueix asserenar les passions, procura seguir com a guia el pensament, sense apartarse’n mai en la contemplació de la veritat, del diví i del que no és objecte d’opinió; i alimentada amb ell pensa que li cal viure així mentre tingui vida, i que quan mori arribarà a allò que li està emparentat i li és semblant, deslliurada dels mals humans. És amb aquest aliment i amb aquesta manera de viure com pot superar, Símmies i Cebes, tota mena de por que en separar-se del cos l’escampin els vents i quedi dispersada, de manera que en arrencar a volar ja no es trobés enlloc.” ||

<span style="FONT-SIZE: 10pt; FONT-FAMILY: 'Arial Narrow','sans-serif'; mso-bidi-font-family: Arial; mso-fareast-font-family: 'Times New Roman'; mso-fareast-language: ES">[El treball penjat per parts és provisional, en quant el posem en comú, l’ajuntarem i el penjarem en un únic document Word]