Jean-Jacques+Rosseau

Jean-Jacques Rousseau  ||   || ||    || //Ginebra 1712 - Ermenonville, Picardia 1778 // ||   ||   || ||    || Escriptor i filòsof suís en llengua francesa. Del 1728 al 1740 visqué a Chambéry sota la protecció de la baronessa de Warens, la qual influí en la seva conversió al catolicisme, bé que el 1754 tornà amb els calvinistes. Preceptor a Lió, el 1742 arribà a París, on es relacionà amb els enciclopedistes i tingué cinc fills de Thérèse Lavasseur. Es donà a conèixer amb l'obtenció del premi que l'Acadèmia de Dijon atorgà, el 1750, al seu //Discours sur les sciences et les arts//, en què refusava l'optimisme dels enciclopedistes, confiats en la força de progrés de la cultura, i afirmava que les arts i les ciències no sols no han contribuït a la depuració dels costums, ans els han corromputs, tesi que tornà a defensar, el 1755, al //Discours sur l'origine de l'inégalité parmi les hommes//. El 1757 hagué de cercar la protecció del mariscal de Luxemburg i es traslladà a una casa propera a la que habitava aquest. Visqué aleshores consagrat a les que havien d'ésser les seves tres grans obres: //Du contrat social ou Principes du droit politique//, que havia començat a redactar el 1754 i no fou publicada fins el 1762, la novel·la sentimental, de passió i de virtut, //Julie ou la Nouvelle Héloïse// (1761) i la cèlebre novel·la pedagògica //Émile ou De l'éducation// (1762), la part religiosa de la qual (corresponent a la //Profession de foi d'un vicaire savoyard//) féu que l'obra fos condemnada immediatament pel parlament parisenc i l'autor hagués de fugir de França. Refugiat a Neuchâtel, nous conflictes amb l'autoritat local li feren acceptar, el 1766, la invitació de D.Hume a anar a Anglaterra. Tornà l'any següent al continent i errà des d'aleshores per tot França, imbuït de mania persecutòria i dedicat als seus escrits autobiogràfics, de caràcter polèmic i autojustificatori i publicats pòstumament: les //Confessions// (1782 i 1789), els tres diàlegs //Rousseau juge de Jean-Jacques// (1789) i //Les rêveries du promeneur solitaire// (1782). Home polifacètic, conreà també la comèdia (//Narcisse//, 1753), bé que s'enfrontà amb Voltaire pel seu interès a dotar Ginebra d'un teatre (//Lettre à d'Alembert sur les spectacles//, 1758), i féu notables aportacions en el camp de la música: inventà un sistema propi de notació, compongué l'òpera //Le devin du village// (1752) i publicà un //Dictionnaire de musique// (1768). La seva sensibilitat per la natura, els seus costums senzills i una susceptibilitat malaltissa en feren, fins a un cert punt, un inadaptat social, la qual cosa fa comprendre el seu pensament, centrat en una quasi utòpica exaltació de la natura i del sentiment, en contraposició a l'estat concret de la civilització i a les preteses possibilitats de la raó moderna. Tanmateix, en molts camps anà més enllà que Voltaire i Montesquieu, i, desconfiat del progrés i de la raó, anuncià la sensibilitat romàntica. Als Països Catalans es publicaren diverses traduccions castellanes de les obres principals de Rousseau, tan bon punt cessà el control de la inquisició. A València aparegueren les primeres de l'estat espanyol de //Du contrat social//, el 1812, i de //Pygmalion//, el 1813, i a Girona la del //Discours sur l'origine...// el 1820. //Du contrat social// ha estat publicat en català en la traducció de Ramon Vinyes (sd).  ||