Descartes+grup+4

Aquestes perfeccions no poden estar en alguna part de l'univers sinó en una sola, Déu. || // “La unitat, la simplicitat, o la inseparabilitat de totes dues que son en Deu es una de les principals perfeccions que concebo que es en ell; i certament la idea d’aquesta unitat i conjunt de totes les perfeccions de Déu no ha pogut ser posada en mi per cap altra causa, de la qual jo no hagi rebut també les idees de totes les altres perfeccions.” // || // Tampoc no es pas una pura producció o ficció del meu esperit; (...) // // I per consegüent no resta cap altra cosa a dir, sinó que, com la idea de mi mateix, es nascuda i produïda des que jo he estat creat. //" || || // “Déu hagi posat en mi aquesta idea per ser, com la marca d’un obrer que imprimeix en la seva obra.” // || //**Grup 4:** Ruben Fernández, Ignasi Coca,// //Oriol Marti// //i Xavi Colomer//
 * ** CAPÍTOL ** || ** TEMA/TESI ** || ** COMENTARI ** || ** TEXT ** ||
 * // Cap.27 // || La perfecció de Déu la tenim en potència. || Descartes pensa en l’opció que la perfecció de Déu pugui arribar a ser nostre en un futur.  || // “Però també pot ser que sigui alguna cosa més que no m’imagino, i que totes les perfeccions que atribueixo a Déu siguin en mi d’alguna manera en potència malgrat que no es produeixin encara i no es facin aparents per les seves accions”. // ||
 * // Cap.28 // || Déu és l'ésser més perfecte || Descartes vol demostrar la perfecció de Déu amb l'imperfecció humana. No enten com aquest ésser tant perfecte ha creat un altre tant imperfecte.  || // "No recorda fàcilment la raó per la qual la idea d'un ésser perfecte que el meu cal que hagi estat posada en mi per un ésser que sigui efectivament més perfecte". // ||
 * // Cap.29 // || Causa de l'existència de l'ésser || Descartes, diu que si es posés en el cas que Déu no existís, no sabría d'on prové la seva existència.  || // "Potser de mi mateix, o dels meus pares, o bé d'algunes causes menys perfectes que Déu". // ||
 * // Cap.30 // || L’existència de l’ésser || Nosaltres mateixos no podem ser la nostra pròpia causa d'existir, ja que sinó ens hauriem donat les mateixes perfeccions que Déu i per tant, seriem un ésser diví.  || // “Si jo fos independent de tot altre i jo mateix fos l’autor del meu ésser, certament no dubtaria de cap cosa, no concebria més desitjos, i en fi, no em manaria cap perfecció; perquè m’hauria donat a mi mateix totes aquelles de les quals tinc un mi alguna idea, i així jo seria Déu”. // ||
 * Cap.31 || Impossibilitat d’adquirir la idea de Déu || En aquest fragment ens diu que si ell mateix fos el seu creador, no s’hauria privat de les coses més difícils d’aconseguir, com són les coses contingudes en la idea de Déu. || // “Si jo fos l’autor del meu naixement i de la meva existència, no m’hauria privat si més no de les coses que són de més fàcil adquisició, no m’hauria privat tampoc de cap de les coses contingudes en la idea que concebo de Déu, perquè no n’hi ha cap que em sembli de més difícil adquisició, i si n’hi hagués alguna, certament m’ho semblaria ja que experimentaria que la meva potencia s’hi acabaria, i no seria capaç d0arribar-hi.” // ||
 * Cap.32 || Teoria continuada || La teoria continuada ens explica que Déu és el nostre creador, ja que la nostra vida està formada per diferents etapes que no tenen cap relació entre elles.Per tant, el fet d'haver estat en un passat és un fet diví, ja que, alguna causa et produeix.  || // “És necessari que Déu sigui l’autor de la meva existència. Perquè tot el temps de la meva vida pot ser dividit en una infinitat de parts, cadascuna de les quals no depèn de cap manera de les altres; i, així, del fet que he estat una mica abans, no se’n segueix pas que jo hagi de ser ara, si no es que en aquest moment causa em produeix i em crea, per així dir-ho, de bell nou, és a dir, em conserva.” // ||
 * Cap.33 || Dependència d'un ésser diferent || Descartes diu que si una potència estigués dintre seu, ell ho hauria de saber però com que ell no en sent cap, això és que depen d'algun ésser diferent, probablament Déu.  || // "...si una tal potència residiís en mi, certament si més no l'hauria de pensar i tenir-ne coneixement, però jo no en sento cap en mi, i per això conec evidentment que depenc d'algun ésser diferent de mi" // ||
 * Cap.34 || El progrés a l’infinit || El progrés de l’infinit és rebutjat perquè es necessari un inici i l’infinit cap enrere es impossible.  || // “Si obté la seva existència d’alguna altra causa que no es ella, es preguntarà de bell nou, per la mateixa raó, d’aquesta segona causa, si ella es per si, o per altri, fins que gradualment s’arribi finalment a una darrera causa que resultarà ser Déu. I es molt manifest que en això no hi pot haver progrés a l’infinit, en vista que no es tracta aqui tant de la causa que m’ha produït abans com de la que em conserva en el moment present.” // ||
 * Cap.35 || Unitat i simplicitat, perfeccions de Déu || La unitat, la simplicitat, i totes dues juntes, son les principals perfeccions de Déu i per tant són una prova de la seva existència.
 * Cap.36 || Déu : causa de l’existència humana || Descartes pensa que només és a Déu a qui li deu la seva existència, no als seus pares ni avantpassats.Això només són teories inútils per preparar a la gent per l’argument cartesià.  || // “Només del fet que existeixo i que la idea d’un ésser sobiranament perfecte (és a dir, Déu) és en mi, l’existència de Déu és demostrada molt evidentment.” // ||
 * Cap.37 || La idea de Déu és innata || L’existència de Déu no és rebuda pels sentits, ni es producció del seu esperit,La idea de Déu neix amb nosaltres, és innata.  || (Idea de Déu) // "no l’he rebuda pas pels sentits (...) //
 * Cap.38 || Principi de causalitat, existència de Déu || Demostra l’existència de Déu explicant que Déu ha estat el que li ha introduït aquesta ideologia, igual que la marca que fa un obrer quan imprimeix la seva obra.
 * Cap.39 || Felicitat: contemplació de Déu. || La felicitat consisteix en la contemplació de Déu, i els seus meravellosos atributs.  || // “La felicitat consisteix en la contemplació de la Majestat Divina.” // ||

Quarta meditació: del vertader i del fals
 * ** CAPÍTOL ** || ** TEMA/TESI ** || ** COMENTARI ** || ** TEXT ** ||
 * //Cap.3// || Déu no ens pot enganyar || Diu que enganyar és testimoni de feblesa i de malícia i per això no pot ser en Déu. || //“És impossible que mai m’enganyi (Déu), ja que en tot frau i engany s’hi troba alguna forma d’imperfecció.”// ||
 * //Cap.4// || Capacitat de jutjar gràcies a Déu. || Descartes ens explica que experimenta el poder de jutjar, rebut evidentment de Déu. Per tant, no es pot equivocar al jutjar si s’usa com cal, ja que prové de Déu. || //“Experimento en mi mateix un cert poder de jutjar, la qual cosa sens dubte he rebut de Déu, de la mateixa manera que totes les coses que posseeixo, i, com que ell no voldria enganyar-me, és cert que no me l’ha donat tal que pugui errar mai, si l’usés com cal.”// ||
 * //Cap.5// || L’error és un defecte, senyal de la imperfecció humana. || Descartes argumenta que l’error és un a cosa que no depèn de Déu l’entén com una imperfecció. || //“L’error no és pas una cosa real que depèn de Déu, sinó que és solament un defecte.”// ||
 * //Cap.6// || L’error és una privació. || Explica que l’error no és només un defecte, sinó que és la prohibició de tenir alguna cosa o algun coneixement. || //“L’error no és una pura negació, és a dir, no és pas el simple defecte o mancança d’alguna perfecció que no m’és donada, sinó més aviat una privació d’algun coneixement que sembla que hauria de posseir.”// ||
 * Cap.7 || Impossibilitat de comprendre les intencions de Déu. || Descartes ens ho intenta explicar dient que com que els seus coneixements són finits, no pot arribar a conèixer les intencions de Déu, ja que la seva naturalesa és infinita, immensa. || //“Ja que la meva naturalesa és extremadament feble i limitada, i, al contrari, que aquesta de Déu és immensa, incomprensible i infinita, no tinc cap pesar de reconèixer que hi ha una infinitat de coses en el seu poder, les causes de les quals sobrepassen la capacitat del meu esperit.”// ||
 * Cap.9 || L’enteniment i la voluntat. || Descartes ens explica la que a diferència de l’enteniment, que és limitat, la voluntat és infinita, és un poder de decisió. || //“Perquè per l’enteniment sol jo no afirmo ni nego cap cosa, sinó que solament concebo les idees de les coses, que puc afirmar o negar, “// ||
 * Cap.10 || Ni l’enteniment ni la voluntat són causes de l’error || Ni la potència del voler ni la del concebre són causes de l’error, segons Descartes.  || //“De tot això reconec en mi que ni la potència de voler, la qual he rebut de Déu, no és en si mateixa la causa dels meus errors, perquè és molt ampla i molt perfecte en la seva espècie; ni tampoc la potència d’entendre o concebre: perquè no concebent res sinó per mitjà d’aquesta potència que Déu m’ha donat per concebre, sens dubte tot el que concebo ho concebo com cal, i no és possible que m’equivoqui en això.”// ||
 * Cap.14 || Practicar el dubte metòdic || Descartes exposa que arribar a la veritat a través de l’atzar és sinònim d’equivocació || //“Si em determino a afirmar una cosa o a negar-la, aleshores no em serveixo més com cal del meu lliure d’albir; i, si afirmo el que no és cert, és evident que m’equivoco; fins i tot també, encara que jutgi segons la veritat, això no s’esdevé sinó per atzar, i no deixo pas d’errar, i usar malament el meu lliure albir.”// ||
 * Cap.15 || Déu no ens condemna a l’error, es pot evitar || Descartes diu que Déu no pot haver creat el mal. Ell és qui molt sovint va equivocat,però no és culpa de Déu. || //“No és pas una imperfecció de Déu que m’hagi donat la llibertat de donar el meu judici, o de no donar-lo, sobre certes coses de les quals no ha posat un coneixement clar i distint en el meu enteniment; però, sens dubte, és en mi una imperfecció, que jo no uso pas bé, i que dono temeràriament el meu judici sobre les coses que no concebo sinó amb obscuritat i confusió.”// ||
 * Cap.18 || Què fer per arribat al coneixement cert. || Descartes explica com evitar les errades, i separar el que compren del que no,per tal d’arribar a un coneixement cert. || //“Si aturo suficientment la meva atenció sobre totes les coses que concebré perfectament, i si les separo de les altres que no comprenc sinó amb confusió i obscuritat, certament arribaré al coneixement de la veritat.”// ||

//**Grup 4:** Ruben Fernández, Ignasi Coca,// //Oriol Marti// //i Xavi Colomer//