Resum+Descartes+1

Resum Descartes

Grup: Alba Alegre, Laura Aguilà, Oriol Benítez, Marc Herrera, Maria Piqué.

**CAPÍTOL / LÍNIA ** || **TEMA / TESI ** || **COMENTARI ** || **TEXT ** || Primera meditació Capítol 1 / línia 5 - 6 || Escepticisme tradicional || Descartes té una visió escèptica (de dubte) dels coneixements que ens donen a l'escola. Diu que t'ensenyen les coses que a ells els interessa, i que al llarg de la vida s'ha donat compte de que aquells coneixements adquirits resulten ser falsos. || [...] m'he adonat que, des de ben jove, he admès moltes opinions falses com a vertaderes [...]  || Primera meditació Capítol 2 / línia 32 - 31 || Dubte cartesià || Descartes té una decisió lliure i deliberada de destruir les opinions antigues, per això quest utilitza tota mena d’arguments. || [...] en tindré prou per refusar-les totes,si puc trobar em cadascuna el més mínim motiu de dubte [...]  || <span style="font-size: 11pt; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-font-family: 'Arial Unicode MS'; mso-bidi-font-family: 'Arial Unicode MS';">Primera meditació Capítol 3 / línia 39 - 42 || <span style="font-family: 'Calibri','sans-serif';">Evidència i anàlisi || <span style="font-family: 'Calibri','sans-serif';">Descartes diu que gràcies a la raó podem posar en dubte el que ens diuen, i que això pot ser veritat o mentida. Per saber si una cosa es vertadera, aleshores, pot ser conegut de dos formes diferents: clara o distinta ( no es pot confondre amb cap altra). || <span style="font-family: 'Calibri','sans-serif';">Tot el que he rebut fins ara com a més cert i més segur, ho he après dels sentits o pels sentits; ara bé, he experimentat, de vegades, que els sentits ,m’enganyaven, i és prudent no fiar-se mai completament dels qui han enganyat una vegada. || <span style="font-size: 11pt; font-family: 'Calibri','sans-serif'; mso-ansi-language: CA; mso-fareast-font-family: 'Arial Unicode MS'; mso-bidi-font-family: 'Arial Unicode MS';">Primera meditació Capítol 5 / línia 74 - 75 || <span style="font-family: 'Calibri','sans-serif';">Bogeria || <span style="font-family: 'Calibri','sans-serif';">Descartes, com hem dit anteriorment, dubte de la raó però no de la mateixa. Per això no sap ja que es real o un somni. Tot i així rebutja la bogeria. || <span style="font-family: 'Calibri','sans-serif';">[...] no hi ha cap indici cert pel qual es pugui distingir amb claredat la vetlla del somni [...]  || Segona meditació Capítol 7 / línia 325 - 328  || Sap que existeix, cal aclarir què és   || Exposa les tècniques del dubte en l’etapa del geni maligne. que evidencia allò que en realitat pot ser fals. ||   (...) suposo que hi ha una geni extremadament poderós, i si goso dir-ho, maligne i astut, que utilitza totes les seves forces i enginy per enganyar-me? (...)  ||   Segona meditació Capítol 7 / línia 348 - 350  || L’ànima és més fàcil de conèixer que el cos? ||   Decartes diu que de l’ànima/esperit/pensament és mes fàcil de concloure’n l’existència gràcies a l’afirmació del //cogito.// L’ànima és una cosa pensant però el cos no.   || (...) bé, doncs sóc una cosa verdaderament existent; però, quina cosa? Ja ho he dit: una cosa que pensa. I què més?(...)  || Segona meditació Capítol 8 / línia 358 - 360  || L’ordre del raonament  || Decartes demana que respectem l’ordre del raonament. Diu que l’ordre de les raons és necessari pel progrés metafísic. El que saps en certesa no depèn del dubte metòdic. ||   (...)és cert que aquestes mateixes coses que suposo no ser en absolut, perquè em són deconegudes, tampoc no són, en efecte, diferents de mi, que em conec(...)   || Segona meditació Capítol 9 / línia 298 - 301  || <span style="mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Display; mso-fareast-language: EN-US;">Què és pensar? ||   Diu que pensar inclou diverses modalitats: dubtar, entendre, concebre, afirmar, negar, voler, no voler, imaginar i sentir. Diu que les teves sencsacions no són certes, ni falses, però com que en tens, existeixes. Descriu la conciencia subjectiva, sense aportar cap judicisobre la validesa dels seus objectes. ||   (...)       Sóc qui no vol ser enganyat, qui imagina moltes coses, i tot i en contra de la seva voluntat i qui en sent també de moltes altres, per mitjà dels organs del seu cos?(...)   || Segona meditació Capítol 1 / línia 233 - 239 || <span style="mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Display; mso-fareast-language: EN-US;"> Immortalitat de l’ànima || la immortalitat de l’ànima és formar-se’n un concepte clar i net, i completament diferent de totes les concepcions que poguéssim tenir del cos. Es requereix, a més a més, saber que totes les coses que concebem clarament i diferentment són vertaderes, tal com les concebem, cosa que no s’ha pogut provar abans de la quarta meditació. ||  [...] Faré un esforç, no obstant això, i seguiré novament la mateixa via que vaig agafar ahir, allunyant-me de tot allò que em faci imaginar el més mínim dubte, de la mateixa manera que si sabés que això és absolutament fals; i continuaré sempre per aquest camí fins a trobar alguna cosa certa, o, si més no, si no puc fer res més, fins a saber amb certesa que no hi ha res de cert en el món. [...]  ||  Segona meditació Capítol 3 / línia 246 - 253 || <span style="mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Display; mso-fareast-language: EN-US;"> Dubte cartesià || És un dubte sense concessions amb l’objectiu que la primera veritat que eventualment pugui sorgir d’aquesta meditació sigui una veritat absolutament certa. El que Descartes desitja trobar és «una cosa que sigui certa i indubtable». Aquesta primera veritat, per ser una veritat absoluta, ha de triomfar en la prova del dubte. I com més hiperbòlic o exagerat sigui el dubte, més indubtable serà la primera veritat triomfant. I la primera veritat indubtable a què arriba Descartes és l’anomenat cogito. No és possible dubtar del dubte mateix. Per tant, «Penso, així sóc» o «Penso, per tant existeixo»; «Cogito, ergo sum»  || [...] Suposo, doncs, que totes les coses que veig són falses. Estic convençut que mai no ha existit res de tot el que la meva memòria plena d’enganys em presenta. Penso que estic mancat de sentits. Crec que el cos, la figura, l’extensió, el moviment i el lloc no són altra cosa que ficcions del meu esperit. Què podré considerar, doncs, com a vertader? Potser, només, que al món no hi ha res de cert. [...] ||  Segona meditació Capítol 6 / línia 291 - 296 || <span style="mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Display; mso-fareast-language: EN-US;"> Què és l’home? ||  Els filòsofs escolàstics definien l’home pel «gènere» (animal) i la «diferència específica» (racional). Però aquesta definició d’home com a animal racional, igual que tota la ciència escolàstica, no serveix, ja que no resisteix la prova del dubte voluntari || Què és, doncs, el que jo creia ser abans? Sense dificultat, em pensava que era un home. Però, què és un home? Puc dir que és un animal racional? No, certament, ja que després em caldria esbrinar què és un animal i què és racional; i així una sola qüestió ens portaria irremeiablement una infinitat d’altres qüestions més difícils i enutjoses  || Segona meditació Capítol 6 / línia 298 - 301 || <span style="mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Display; mso-fareast-language: EN-US;"> Concepció materialista de l’ànima || Gràcies al dubte metòdic, que té com a funció separar l’esperit dels sentits, pot rebutjar aquestes concepcions en relació amb la veritat || Em detindré més aviat a considerar aquí els pensaments que naixien abans en el meu esperit, inspirats només per la meva única naturalesa, quan em dedicava a la consideració del meu ésser. || Segona meditació Capítol 10 / línia 427 - 430  || <span style="mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Display; mso-fareast-language: EN-US;"> Dificultat de l’esperit en acceptar el rigor de les raons || Ens vol donar a entendre que per ell és més difícil entendre aquelles coses que ell creu que en sap la veritat absoluta com els objectes de la vida quotidiana. I troba més fàcil entendre aquelles coses que no li pertanyen i per tant l’existència de les quals en sembla dubtosa i pot donar més voltes per arribar a entendre-ho. ||  (...)Comprenc més clarament aquelles coses lexistència de les quals em sembla dubtosa i que em són desconegudes i no em pertanyen que no pas aquelles de la veritat de les qual estic convençut,(...)   || Segona meditació Capítol 10 / línia 432 - 434 || <span style="mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Display; mso-fareast-language: EN-US;"> Advertiment d’ordre psicològic || En aquest apartat del text el que ens vol dir es que el seu esperit no en té prou en saber totes aquelles coses a les que estem exposats des de el moment de néixer, és a dir, el nostre entorn siguin objectes, persones... sinó que ell necessita saber aquelles veritat que ningú es pregunten perquè van més allà de les nostres prespectives. ||  (...) el meu esperit és un rodamón que es complau a perdre’m, i no podria resistir que se’l subjectés en els límits de la veritat.(...)  || Segona meditació Capítol 11 / línia 445 - 457 || <span style="mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Display; mso-fareast-language: EN-US;"> Anàlisis de les coses materials || Amb aquesta pregunta Descartes vol que el lector es faci un pregunta interior, de si realment tenim capacitat de raonar el perquè de les coses que ens envoltes i que potser no tot allò que veiem o creiem és el que realment és. Ja que, Descartes dubta sempre del món exterior. I el que ens vol dir es que el nostre enteniment tot sol defineix l’objecte material com un objecte extens. ||  (...)Prenem com exemple aquest tros de cera que acaba de ser tret del rusc(...) Però, vet aquí que, mentre estic parlant, algú s’atansa al foc. El que hi restava de sabor s’exhala, l’olor s’evapora, el color canvia, la figura es perd... Tenim la mateixa cera després d’aquests canvis?(...)  || Segona meditació Capítol 11 / línia 472 - 478 || <span style="mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Display; mso-fareast-language: EN-US;"> Idea = representació mental || Per Descartes una idea és una representació mental, és a dir, allò que es troba al nostre esperit quan concebem alguna cosa. Per tant, totes les idees remeten al subjecte que les pensa. El problema és saber si també remeten o es corresponen a objectes exteriors. ||  (...)Potser imagino que aquesta cera, que és rodona, pot esdevenir quadrada i després tornar-se una figura triangular? No, no és això, ja que la concebo capaç d’adquirir una infinitat de formes; i no podria, tanmateix, recórrer aquesta infinitud amb la meva imaginació i, en conseqüència, aquesta concepció que tinc de la cera no em ve donada per la facultat d’imaginar(...)  || Segona meditació Capítol 12 / línia 487 - 491 || <span style="mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Display; mso-fareast-language: EN-US;"> Realitat = enteniment || L’anàlisi de la percepció de la cera en concret serveix per exemplificar que cada objecte sensible concret és conegut només per l’enteniment i que la simple percepció d’aquest objecte no é l’ordre sensible, sinó que és una “inspecció de l’esperit” || (...)Cal, doncs, acordar que no puc comprendre amb la imaginació que és aquest tros de cera, i que només el pot comprendre el meu enteniment. Em refereixo a aquest tros de cera en particular, ja que pel que fa a la cer en general, és encara més evident(...)  || Segona meditació Capítol 13 / línia 512 - 516 || <span style="mso-ansi-language: CA; mso-bidi-font-family: BulmerMTStd-Display; mso-fareast-language: EN-US;"> Terme autòmats || Descartes utilitza el terme autòmats per explicar que el funcionament dels cossos es pot explicar per l’estructura organitzada de les seves parts internes sense necessitat de suposar l’existència d’una ànima motriu (anima motrix)  || Sicasualment, des d’una finestra, veig uns homes, de la mateixa manera que dic que veig cera; i tanmateix, què veig des d’aquesta finestra sinó uns barrets i unes capes que podrien molt bé amagar autòmats moguts per ressorts? ||