DEBAT+LA+JUSTÍCIA

Bé, per iniciar aquest debat m'agradari posar una serie de cites i proverbis que ens fassin reflexionar a tots:
 * És justa la Justícia? Pot arribat a ser-ho? Quan una acció és vertaderament justa, és justa per a tothom? ||  ||

2.** **Cuando un hombre pide justicia es que quiere que le den la razón. 3.** **Una cosa no es justa por el hecho de ser ley. Debe ser ley porque es justa. 4.** **La justicia sobre la fuerza, es la impotencia, la fuerza sin justicia es tiranía. Cita de Blaise Pascal 5.** **Todos somos iguales ante la ley, pero no ante los encargados de aplicarla.**
 * 1.** **Cuatro características corresponden al juez: Escuchar cortésmente, responder sabiamente, ponderar prudentemente y decidir imparcialmente. Cita de Sòcrates.

Bé, un cop citats aquest 5 proverbis, m'agradaria comentar el meupunt de vista sobre la justícia.

Jo pensoque la Justícia és un mot molt antic, que mereix molt respecte. Però, és la justícia actual la més adequada per aqueta societat? Com va dir Hobbes: HOMO HOMINI LUPUS EST. és a dir que l'home és un llop per a l'home i que busca el millor individualment, per tant fem el possible per posar la justícia al nostre favor. és just això¿? Jo penso que no, penso que la justicia a de ser igual per a tots, tots hauriem de tenir els mateixos drets. De fet, crec que tots sóm iguals davant la llei, però no davant els encarregats d'aplicar-la. Encara anant més enllà, m'agradaria fer referencia a Robert Lee Frost en el moment en que va dir: **El jurado está compuesto por doce personas elegidas para decidir quien tiene el mejor abogado.** Tenia tota la raó, el jurat està compost per persones com nosaltres, i acaben decidint el futur de diversos individus, sempre amb la certesa de fer-ho adequadament? Jo penso que no, jo no podria viure tranquil pensant que he pogut enviar a la presó a un individu innocent.

La primera cita, la de Sòcrates, ens dóna una idea molt acurada del deure de la justícia, però jo crec que aquests valors s'han anat perdent durant el transcurs d'aquesta justicia.

Veig molt dificil que la justicia sigui justa per a tothom ja que, com diu el segon proverbi tothom vol tenir la raó i per tant és quasi bé impossible que tothom la tingui, a excepció de que fem cas a Socràtes quan diu: Com va dir thomas moore el gran problema de la justicia es : En aquest cas és impossible que la justicia sigui justa, perquè qualsevol persona se la vol posar de la seva part, fins i tot, si està perjudicant a un altre grup de individus.
 * Cada uno de nosotros sólo será justo en la medida en que haga lo que le corresponde.** En aquest cas sí que pot arribar a ser un món just.
 * Yo defendería la ley, aunque no fuera más que para protegerme de mi mismo.**

I ja per donar per concluïda la meva participació en aquest tema, m'agradaria deixar obert un tema sobre Aristótil: **Se piensa que lo justo es lo igual, y así es; pero no para todos, sino para los iguales. Se piensa por el contrario que lo justo es lo desigual, y así es, pero no para todos, sino para los desiguales.** Que vol dir aquesta cita d'Aristótil?


 * __POL GUÀRDIA DURAN 2F-17__**

Personalment, la jústicia definida per Aristòtil amb el terme equitat em sembla correcte. Crec que s'ha d'aplicar la justícia en proporció als crims comesos. Però crec que a partir d'aquí es planteja un altre problema: no tothom considera molt o poc greus les mateixes coses. Tot i que els jutges siguin la màxima autoritat per aplicar les lleis i els càstigs, moltes vegades no apliquen les sentències objectivament. Crec que el problema de trobar la proporció justa en cada cas converteix moltes vegades la justícia en injustícia.

Per acabar, contesto al meu company Pol que pregunta què vol dir la cita d'Aristòtil:

Crec que aquesta cita es refereix a que si s'aplica una llei a un conjunt de persones i aqueta no t'afecta a tu, no et queixaràs. En canvi, la gent que en surt perjudicada (els desiguals) segur que no hi estaran d'acord. Passa el mateix quan es produeix el fet al revés. Potser Aristòtil pretenia reflexar la dificultat de trobar mesures justes que agradin a tothom.


 * Anna Rodon i Sagristà (2F-25)**

La justícia no pot ser justa, perque per ser just s'ha de ser imparcial i no hi ha ésser humà que sigui totalment imparcial (i per desgràcia es poden comptar amb els dits d'una mà els que tan sols s'hi apropen).

Només cal mirar-nos a nosaltres mateixos. Nosaltres tampoc som mai imparcials. Quan sorgeix algun problema sempre volem tirar cap a casa, sortir-ne beneficiats tant com poguem (com ara els soborns que deixen en llibertats alguns dels pitjors criminals, no importa que hagin fet mentre tinguin diners). Sí que és cert que alguns de nosaltres fem més esfrorços que d'altres per no ser tant injustos, però ho volguem o no no ho aconseguim.

També, en altres casos, ens afecta molt el fet que l'esdeveniment sigui proper a nosaltres o no. Podem posar per exemple un fet terrible, que m'agradaria no posar però que és un exemple molt clar. Fa poc hi ha hagut l'accident del poliesportiu a Barcelona que ha causat la mort de, si no m'equivoco, quatre nens. Aquest fet tant tràgic ha commocionat tot el país, però que no pot ni comparar-se a les morts per fam. La fam crònica afecta a més de 850 milions de persones en tot el món, 150 milions d'ells són nens menors de 5 anys, 5 milions dels quals moren cada any. Com que això passa lluny d'aquí, però, no és una notícia que ens interessi. Tot són desgràcies, sí, però per nosaltres és pitjor una desgràcia de 4 a prop que una desgràcia de 850.000.000 a milers de Km d'on som.

Les desigualtats fan que aquest món on vivim no sigui just, al marge de si hem de castigar un criminal o no. Perquè nosaltres som còmplices del més gran crimial de tots. És aquesta societat, el "primer món" en que vivim. Permetem que els països rics (entre els que ens incloem els catalans) segueixin sent cada cop més rics, per moltes crisis que apareguin, en contra dels països menys desenvolupats. Si no som iguals, no som imparcials, no som justos, seguim buscant el nostre benefici encara que per aconseguir tal fi empitjorem encara més la situació de milions i milions de persones.

Tots som subjectius, injustos, vulguem o no, però el que no podem fer és ignorar la nostra manca de justícia com si no fos important. La majoria dels lectors, i jo mateix, pensem en ser arquitectes, dissenyadors, informàtics, enginyers del que sigui, etc. i pensem que donant uns quants diners a final d'any a UNICEF o l'organització que sigui ja serem prou justos amb el món que ens envolta. Però amb això no aconseguirem res. El que hem de fer és intentar que l'altra gent també ho faci. Evidenment no podem tirar-nos tots o ser voluntaris, o a crear o participar en ONGs, però sí que podem ajudar a que aquestes operin. Si volem que la justícia sigui realment justa, primer hem crear aquest justícia: hem de viure en un món just.


 * Carles Folgarona 2F13**

Estic completament d’acord amb els meus companys. Penso que la justícia en molts pocs casos és justa, i quan ho és, mai ho és per tothom, ja que si tots haguéssim de jutjar a algú per alguna cosa, tots proposaríem un càstig diferent. Tots veuríem el mateix crim, però com a persones diferents que som, li donaríem més o menys importància.

Vull treure en aquest debat el tema de la **cadena perpètua i la condemna a mort** (corredor de la mort). La justícia el que ha de fer és diferenciar entre els criminals menors, que aprenen del seu error i els altres que no. Jo crec que hi ha persones que estan pertorbades, ja sigui per la seva infància o ves a saber què, i per molts anys que es puguin passar a la presó no canvien. Crec que el millor en aquests casos és acabar amb la vida d’aquesta persona i amb això també acabes amb els futurs problemes que aquest pugui causar.
 * Marc Torrents 2F - 26**

Marc en el moment en que mates a una persona estas comenten un delicte, que encara que tu pensis que és pel bé de tots (que segurament) d'altres pensarant que t'estàs rebaixant al seu nivell, i que això significa que estas cometen un delicte, més ben dit: un CRIM

Pol Guàrdia Duran 2F - 17

Primer de tot, Pol i Marc, això que esteu comentant ja està fora de lloc. Vull dir que pertany a una altre debat (d'altra banda també interessant), però centrem-nos en el tema que ens ocupa.

Personalment crec que **la justícia no és justa**. El raonament per arribar a aquesta conclusió és fàcil. En primer lloc, hem de tenir en compte que la justícia ha estat creada per l'home i, com a tal, és impossible que sigui perfecte. Tant per tant, és també impossible que sigui justa perquè al no ser perfecte no pot estar executant el seu poder perfectament, és a dir, de manera justa.

Així doncs, en cap cas podrem afirmar que la justícia sigui justa, però sí que hem de tenir en compte que més val que no sigui justa que no pas que no sigui...Em refereixio a que per moltes contradiccions a les que entri, sempre ens serà millor que no poder gaudir-ne d'ella. I és que l'home necessita viure en societat i a la força, al viure en societat, necesitem imposar-nos unes normes per a poder respectar-nos parcialment. Si aquestes normes no es duen a terme sempre ens quedarà la justícia que, per cega que sigui, fa que visquem en 'harmonia'.


 * La justícia ni és justa ni mai podrà arribar a ser-ho.**


 * Bernat Font**

La justicia, que es la justicia? s'hauria de dir justicia, si molts cops no ho és de justa?.

Primerament, s'hauria de definir alló que es just i el que no, segurament cuasi tots coinsidiriem en que alló que és just es allo que cada un es mareix responent als seus actes. Tenin una definició tan precisa, contundent i bona, com pot ser que molts cops la justicia caigui en el parany dels adbocats. Els adbocats en principi es per defensar a les persones, al poble. Però de debo defensen el poble quan intenten defensar a un assasí? o a un violador?. Estic d'acrod en que tothom ha de tenir el dret de defensar-se de tota acusacio i mes quan l'acusen sent inocent, pero si una persona es culpable penso que la gent que el defensa ha de ser just am el poble i no defensar aquell que es culpable. Es podiren fer numerosos debats sobre qui es culpable? perque es culpable? i com es sap que es culpable?, però bueno aixo es un tema massa extens per inclourel en "La justicia".


 * La justicia es aquella que mira el BÉ DEL POBLE.

Ruben Fernandez** 2F12

La justicia com bé deien abans mai pot ser justa; primer perquè la creat l'home, segonament perquè no hi ha res perfecte, hi en tercer pla perquè la justicia sempre sortira alguna cosa injusta volguem o no, depen de les accions que hagi fet aquesta persona. El jutge ha de jutjar tant per bé com per malament, i d'aquí en sorgiran uns advocats i els clients dels advocats les víctimes o delinquents. I jo penso que mai trobarem que la justícia es impossible ja que és un fet irreal podríem dir perquè la veritat dels fets poques vegades es fa i això fa que el jutge jutgi amb un cert marge d'error.

Sergi Miguel 2F21

Estic totalmen d'acord amb en Bernat en com argumenta la seva opinió i en la seva frase final "**La justícia ni és justa ni mai podrà arribar a ser-ho".**

Tots sabem que la justícia és una, però que a l'hora d'imposar-la acaba sent una altre, és a dir, si a una persona la condemnen 25 anys a la presó, al cap de 13 anys ja està en llibertat. Penso que si la justícia fos més dura no es cometrien tants crims ja que la gent s'ho pensaria dos cops abans d'actuar.

Oriol Benitez 2F-04

Què és la Justícia? El jurista Hans Kelsen va afirmar que : //“// // No hubo pregunta alguna que haya sido planteada con más pasión, no hubo otra por la que se haya derramado tanta sangre preciosa ni tantas amargas lágrimas como por ésta; no hubo pregunta alguna acerca de la cual hayan meditado con mayor profundidad los espíritus más ilustres, desde Platón a Kant. No obstante, ahora como entonces carece de respuesta”. //

Crec que aquest jurista té raó perquè la justícia i "allò que és just" varia segons la persona, la qual cosa permet que en la vida quotidiana hi hagi diferències entre allò que alguns considerin just i allò que altres considerin injust al voltant d’una mateixa situació. 

Succeeix el mateix quan no tots estem d'acord amb els dictàmens dels jutges, sobretot quan la resolució no ens afavoreix personalment i implica en alguns casos el pagament de multes o la presó.  Però el valor de la justícia també apareix en la vida diària. Estem envoltats de persones, i nosaltres formem part del món d'elles. Pel fet d'existir, a cadascú ens correspon viure en bones condicions. Quan existeixen dubtes sobre el que correspon a cadascú, hi ha regles i lleis per decidir-ho. Hem de procurar que s'apliquin. **La justícia, justa o no, ens protegeix a nosaltres i protegeix els altres.

Hugo Clavijo 2F-08**